SPÖKMONUMENTET
Andas långsamt. Bra gjort, det är det.
Bra gjort.
Jag lever.
Vi lever, eller hur?
Så långt jag kan se, ja.
Var är vi?
På ett rymdskepp.
Mitt rymdskepp.
Vem är det?
Hon säger att hon är piloten.
Vi var i rymden.
Aldrig.
Vi var i det lagret och sen var vi i rymden.
-Ja. -Hur var vi i rymden?
-Jag har ingen aning. -Och varför är vi inte i rymden nu?
Jag skötte dig. Det var ett mycket snyggt trick från honom.
Särskilt för att komma ut ur ett hyperhopp.
Och du kunde ha blivit dödad.
Lyssna, jag fortsätter att berätta för dig,
Vi har inte en aning om vad du pratar om.
Åh, ha det på ditt eget sätt.
Var i rymden är vi?
Strax utanför sista planeten, som är ur sin bana.
Inte där det borde vara. Men jag hittade det ändå.
Vad menar du, "sista planeten"? Hur kan en planet vara slutgiltig?
Du är en väldigt rolig liten bonus.
Var är Yaz och Doktorn?
-Är de här? -Nej, jag vet inte var de är.
Jag har försökt få henne att leta efter dem.
Jag sa att det var fyra av oss.
Och jag sa att jag bara såg er två.
Jag menar att saker rörde sig ganska snabbt, och på tal om...
Landning framåt. Lås in er igen.
Vi gör ingenting,
om du inte vänder på den här saken och går och letar efter våra vänner.
Det skulle inte vara något.
Om de fortfarande var där skulle de vara döda.
De kan inte vara döda.
Få inte panik. Vi löser det.
På vilket sätt? Vad hände med dem?
Sluta förolämpa mitt skepp.
-Det här är ett av de bästa skeppen omkring! -Jag skulle hata att se de andra!
-Jag behöver inte din hjälp. -Ja, det gör du.
Strömmen misslyckas över tre sektioner.
Detta skepp ligger på gränsen till total avstängning.
Hur kan en planet vara på fel ställe?
Det borde ha varit där där jag plockade upp er.
Vi borde vara i tyngdkraftsbältet nu.
-Det är vi inte. -Jag kan se att.
Hej. Jag kan lukta brinnande eld.
Du hade rätt. Hon lever fortfarande.
Yaz, du måste stanna låst i medipoden.
-Var är Ryan och Graham? -Där! Planeten är där.
Hur kan det vara där?
Har den till och med ett namn?
Bara en symbol. Eller en varning. Närmaste ordet är...
Ödslighet.
Okej.
Jag kan göra det här. Jag kommer inte att bli slagen. Flytta!
Jag har fortfarande några knep i min ärm.
Manuell skyddsaktivering?
Wow, den här saken borde vara på Antikrundan.
Okej! Sprängskölden är uppe.
Vet inte hur länge den kommer att bestå.
Lysande! Vi håller på att krascha på Ödslighet. Verkliga skäl för optimism.
Förstår du ingenting? Jag kan inte ens få oss dit.
På grund av bränslet jag slösade bort...
På grund av det bränsle som jag har slösat bort, plockade upp er.
Jag är på ett rymdskepp. Okej.
Jag kan få oss in i stämningen. Om vi sätter göra oss av med den bakre delen.
Lyssna på mig. Inget slänger någonting.
Detta är Cerebos. Okej? Hon är miljoners avund.
-Verkligen? -Ja.
Folk har skrivit sånger om henne.
De kommer att skriva operor om våra meningslösa dödsfall
om vi inte tar drastiska åtgärder just nu.
Vi ska dö?
Åh, förlåt, Yaz. Jag glömde att du var där. Allt kommer att bli bra.
Fem system ner! Sex minuter kvar på livsstöd.
Gör vi det här eller vad?
Åh, Rekk!
Vi gör det.
Det sista steget ändå.
Fånga.
-Och du. -Vad händer?
Ingen anledning till panik, Yaz.
Vi kommer bara att spränga baksidan av detta rymdskepp.
-Vad? -Kastar bort.
Gör det.
Jag kunde inte ha sagt det bättre.
Hallå!
Vart ska du?
Jag behöver undersöka de atmosfäriska uppgifterna.
-Vi är på en utomjordisk planet, Graham. -Ja.
Tja, de tre solarna på himlen avslöjar det.
Vad gör vi?
Ska vi bara följa efter henne?
Ja.
Kanske är de redan här. Yaz och Doktorn.
Kanske är de säkra.
Alla system offline. Vi kommer inte att klara det.
Extra hand här.
Du kan vara ärlig mot mig. Ska vi dö
En dag, ja, kommer till oss alla.
Men inte just nu. Inte om jag har något att göra med det.
Detta skepp är gammeldags. Jag är bra på gammeldags.
Manuella stabilisatorer. Dra dessa två spakar uppåt,
de kommer att dra ner och till vänster,
dra upp dem och till höger så starkt som möjligt.
Jag fattar.
Det här nedstigningsmönstret fungerar inte.
Vi håller på att dö och du pinar fortfarande?
Tror du att du kan göra det bättre?
Ja!
Doktor, dessa stabilisatorhandtag känns inte så stabila.
Förresten, nivå 3 skärm dunkel.
Vad? Allvarligt?
Strömavbrott. Vi är på väg in i tyngdkraften.
Älskling, vem du än tror att vi är, det är vi inte okej?
Använder du fortfarande okunnighet?
Hörde ni det?
Finskad! Hur klarade han det?
Det är ett annat rymdskepp.
Ett annat rymdskepp på väg att krascha.
Stå inte bara där. Spring!
Den kommer. Spring, spring, spring.
Spjärna!
-Doktor. -Ursäkta för stöket.
Yaz, du lever!
Vi trodde att ni var döda.
Okej. Snabb uppdatering.
Jag gjorde ett hemskt misstag, vi borde inte vara här.
Jag ska fixa det och få er hem.
Jag lovar.
-Så fort jag listar ut var vi är. -Hur ska du göra det?
Vet inte. Behandla det som en chans att överraska mig själv.
Förresten. Välkommen till vad jag antar
är er första utomjordiska planet. Rör inte något.
Kom igen, låt oss försöka på den här vägen.
Titta på dig, Epzo.
Så du kan inte ens kontrollera ditt eget skepp nu? Du dödade nästan oss.
Ja, jag ska försöka hårdare nästa gång.
-Var är Kornlite och Fythen? -Misslyckat hyperhopp.
Båda två.
Det är bara du och jag kvar.
Du skämtar med mig.
Du har haft sån tur.
Hur gjorde du det än så länge, Ångström, va?
Du är ingenting.
Ändå, gör nästa bit lätt.
Du skulle verkligen älska det, eller hur?
Men jag har två bonusar. Samma som du.
Vad är det?
Här går vi.
Vad menar du, här går vi?
Här går vi vart? Till vad?
Ja, vart går vi egentligen?
Kom igen. Jag glömde att jag lägger saker i dessa fickor.
All denna sand ger något ruttet i mina ögon.
Vill du låna mina solbrillor?
-Åh, ta! -Som ett gammalt par jag har.
Jag säger mina, kan inte komma ihåg vem jag lånade dem av nu.
Det var antingen Audrey Hepburn eller Pythagoras.
Va? Pythagoras hade aldrig solbrillor.
Såg uppenbarligen honom aldrig med en baksmälla.
Vet ni två vad det är?
Det är ett tält.
Såklart det är ett tält. Jag menade... Glöm det.
Kom igen. Inget sölande.
Förlorare först.
Var försiktig. Jag vet inte vad som händer.
Kan vara farligt. Jo, det är förmodligen farligt.
Kan jag fråga om vi är på en utomjordisk planet, med utomjordingar,
hur kan vi förstå dem? Pratar de inte utomjordiska?
Låt oss ta en titt. Ja. Medipoderna har satt implantat i var och en av er.
Standardförfarande.
Kollar för en universell översättare. Implanterar en om du inte har en.
Va? Tja, kan människor och saker
sluta sätta saker i mig utan min tillåtelse!
Om jag hade min TARDIS, skulle du inte behöva dem.
Hur som helst, ska vi?
Det här är överdådigt för ett tält.
Jag är Doktorn. Det här är mina nya bästa vänner.
Ryan, Graham och Yaz. Nu...
Titta. Hologram. Trodde det kunde vara. En bra en dock.
Jag älskar ett bra hologram. Jag var ett hologram en gång.
I tre veckor. Skvallret jag plockade upp.
Vad är du? Projektionsverksamhet eller Al-gränssnitt?
För om du är gränssnitt,
är de utmärkta näshår.
Vilka är de här personerna?
-Bonusar. -Nej.
-Vad? -Jag sa till dig.
Bonusar och ormfällor är över.
De hängde i stjärnfältet när vi lämnade hyper.
Säger du att vi plockade upp dem för ingenting?
Ja.
Jag offrade mitt skepp.
Ja, ledsen, det här är mitt fel.
Hej, vi var massor av solsystem borta, jag försökte hitta mitt eget skepp,
Jag har en fix på det här,
och då gick allting ganska illa i faktiskt.
Dessa tre har varit väldigt bra, det handlar inte om det.
Mycket tacksam att du kom med.
Kan jag fråga vad som verkligen händer här?
-För jag är förvirrad. Är du förvirrad? -Ganska förvirrad.
-Ordentligt förvirrad. -Jag är långt bortom förvirrad.
Du tränger in i slutskedet
av den sista Rallyt av de Tolv Galaxerna.
Vad, som, en tävling?
Som Paris-Dhakar i rymden? Tävlar ni mot varandra?
Vi är finalisterna.
Fyra tusen gick in. Två är kvar.
Endast en kommer att hävda priset.
-Vad är priset? -För den sista tävlingen,
3.2 biljoner krin.
-3.2 biljoner vad? -Krin.
Hur mycket kostar krin?
-Tvåhundra kavlons. -Nittio forvelars.
-Nej. -Fyra tusen trynties.
-Åh, i gamla pengar. -Jag är lite bakom mina växelkurser,
Tillräckligt för att ge en livstid av trevnad på en säker värld
för den vinnande piloten och hela deras klan.
-Är vi också berättigade? -Nej.
Ni är irrelevanta. Kom igång med det. Berätta om uppgiften.
Den sista utmaningen är att korsa terrängen,
överleva planeten.
Ta er till andra sidan bergen,
och den första som kommer till den markerade platsen
som Spökmonumentet kommer att krönas vinnaren.
Och transporteras bort från denna planet.
Förloraren kommer inte.
Du kan inte lämna någon av oss här. Fartygen är slut på bränsle.
Berätta inte för mig vad jag kan och inte kan göra med min egna tävling.
Du kände till riskerna när du gick med.
Största priset någonsin. Största riskerna någonsin.
Vänta lite nu. Vi då?
Håll käften. Ni är inte en del av detta.
Ursäkta mig. Vi är människor. Visa lite solidaritet.
Jag är Muxteran, hon är Albarian.
Aldrig hört talas om Moomanbeans.
Varelser. Människor. Jorden.
-Nej. -Ganska elak tävling.
Lämnar förloraren strandsatt.
Rallyt är ett test för överlevnad. Hur långt ska vi gå?
Hur kommer vi att reagera när utmanade? Det är det ultimata testet.
Intressant användning av ordet "vi". Eftersom du inte är här.
Projiceras in från en mycket lång väg bort.
Jag började Rallyt. Jag tävlade, och jag vann.
Och nu ska jag avsluta det.
Ingen sabotage, inga skador, ingen dödar varandra.
Synd.
Omedelbar diskvalifikation gäller.
Ta dina meds. Resa inte på natten.
Och drick inte vattnet. Faktum är, rör inte ens vattnet.
Hela denna planet har blivit grym.
Gjordes grymt hur? Och av vem?
Detta steg måste slutföras
före en fullständig solrotation.
Ni har ett enda hjälpmedel.
Transport. Tillhandahålls av vattnet.
Gå över vattnet, genom ruinerna,
och Spökmonumentets plats ligger på andra sidan dimmens träskmarker.
Vilken dimma?
Dina ruttspårare finns där borta. Lycka till.
Jag vet att du föredrar att ignorera mig, men vad är det? Detta Spökmonument?
Platsen döptes av de antika bosättarna.
Det visas på exakt samma plats varje tusen rotationer.
Jag har min spårare. Jag är redo att gå.
Se dig för priset, Ilin.
Slutligen få tända min Althusianska cigarr. Spara den för vinsten.
Vad ser det ut som? Detta monument?
-Vad spelar detta för roll? -Kolla på oss.
Fyra människor som knappt känner varandra,
strandsatta på en planet som kallas Ödemark, inga spårare,
ingen väg ut, och döma av vad du precis har berättat för oss,
mycket lite hopp om överlevnad. Jag behöver all information jag kan få.
Inklusive, men inte begränsat till,
vad detta Spökmonument faktiskt ser ut som när den dyker upp.
-Det är en gammal polishytt. -Ja.
Ja, som den på Surrey Street.
Fast den i staden är grön.
Det här är inte vettigt.
Det är vettigt för mig.
Oj, tack. Tack så mycket.
Det räcker.
Tja, jag är ledsen att jag inte kan vara till mer hjälp.
Jag tror inte att du är det.
Du har rätt.
Åh, adjö, då.
Han var lite full av sig själv.
Jag har ett par frågor.
Ett par? Jag har en bok full.
Men ska vi inte hinna ikapp dem två
innan de går för långt borta?
Ja.
Jag vet att det här är lite av en chock.
Tja, det kan du säga. Jag menar, vi har dumpats i rymden.
Vi har rymdskepp som kraschar runt omkring oss.
Nu är vi strandade på en planet
som alla andra försöker komma ifrån.
Okej. Vem som helst kan fokusera på det negativa.
Tja, vad är det positiva?
Vad han kallade Spökmonument, det är mitt skepp. Den är här.
-Vad, den gamla polishytten? -Såg inte ut att vara något särskilt.
Den är "väldigt särskild", tack så mycket.
Ser du inte, jag har det mesta rätt.
Jag spårade min TARDIS här, men planeten hade fallit ur omloppsbanan.
Vi landade där planeten borde ha varit.
Det ser ut som att motorerna har fastnar i en slinga.
Fasar in och ut ur tid och rum.
Om vi kommer till den när den fasar in,
Jag borde kunna stabilisera den, sen kan jag få er hem igen
Definitivt?
Om vi kommer dit kan du få oss av den här planet i levande?
Yaz, jag lovar. Jag kommer att hålla dig vid liv. Och jag ska ta dig hem.
Jag är väldigt bra på i en stram plats.
Åtminstone har jag varit det historiskt. Jag är säker på att jag fortfarande är.
Om vi håller oss ihop, om du litar på mig, kan vi komma ut ur det här.
Okej. Låt oss lägga på ett kol.
Tror du att hon säger sanningen?
Tror du verkligen att hon kan ta oss härifrån?
Hon räddade Karl. Hon besegrade Tim Shaw.
Och hon hoppade på en kran.
Vet inte vad som skulle hänt om hon inte hade varit där.
Yaz har rätt. Jag menar, hon är vårt bästa hopp,
eller enda alternativet beroende på din politik.
Antar det.
Argumenterar inte med Grahams visdom, va?
Så vi stannar med Graham, är vi, och inte farfar?
Ja, Graham.
Jag sa, bort ifrån båten.
Du får inte detta för dig själv.
Denna blästrare säger att jag gör det.
Sätt ner blästraren. Vi vet alla att du inte kommer att använda den.
Ingen skada, ingen död, inget sabotage.
Är inte det vad den killen sa?
Jo, ja, jag spelar inte enligt reglerna.
Tränade du dessa replikerna i spegeln?
Se du detta?
-Snyggt drag. -Tack.
Venusian Aikido. Stormästare Pacifist.
Tillfälligt förlamar,
samtidigt som det är fundamentalt ofarligt.
Mycket smart, de venusiska nunnorna. Ska jag släppa?
Och den här båten fungerar inte.
-Åh, jag och Ryan kommer att ta en titt. -Kommer vi?
Ja, dem NVQ-klasserna måste vara bra för någonting.
-En motor är en motor. -Inte en rymdmotor.
Du får inte ta ansvar här.
Det här handlar om mig och hon som kämpar för att vinna.
Vi går alla på samma ställe och den båten är tillräckligt stor för oss alla.
Yaz har rätt. Om vi får den att starta, går vi alla ombord.
Ja, jag vet vad det här är. Du är en del av Ilins lek.
Sabotörer. Skickade för att kasta av oss.
Du tror att hela universum är ute efter dig.
Hur är din familj, Angstrom?
Så det var därför han sa att han inte rörde vattnet.
Köttätande mikrober. Miljoner av dem lever där inne.
Giftig atmosfär. Mördarvatten.
Mycket farlig planet, Yaz.
Du hade rätt. Inte som någon motor jag någonsin har sett.
Kommer vi någonsin att prata om din nan?
Jag menar, bara för att allt detta pågår,
menar inte att det inte hände.
Jag klarar mig själv
genom att ställa frågan "Om Grace var här, vad skulle hon säga?"
Vad tror du?
Nåväl, nu skulle hon säga, "Vad är det med dig?
"Du är på en annan planet. Hur häftigt är det?"
-Ja. -Ja.
Och det är det. Okej?
-Jag ska se efter dig. -Jag är inte ett barn.
Tja, okej.
Jo, jag hoppades på att du skulle säga, "Jag kommer att se efter dig också".
Du pratar alltför mycket om det här.
Och du pratar inte tillräckligt om det.
Det är inte en motor. Det är mer som ett massivt batteri.
-Vad händer om det är sol? -Titta på er pojkar.
Ljusår hemifrån. Listar ut saker.
Ja, tre solar på himlen.
Tri-solar paneler på utsidan driver det batteriet.
Tja, om det inte börjar, kanske panelerna inte är uppradade.
Eller kanske matar de inte batteriet ordentligt.
Älskar ert jobb, pojkar.
Låt oss ta en titt.
Jag har aldrig sett så mycket vatten.
Du är Albarian, sa han?
Ja, planeten Albaran.
Det är litet.
Smockad full av rostande höghöjningar.
Alla vill lämna något sätt de kan. Ännu mer sedans...
Sedan vad?
Jag känner inte dig.
Upp och igång. Alla ombord.
Hallå, Yaz, kan du tro det?
Utomjordisk planet, mannen.
Jag vet.
Denna planet hänger inte ihop.
Inga andra livsformer utom oss och mikroberna i vattnet.
Inga människor, inga djur, inga insekter, inget alls.
Men han pratade om de gamla bosättningarna.
Vad hände här?
Ingen bryr sig.
Ta inte honom personligen.
Han behandlar alla så här.
Jag behöver inte andra människor.
Vi behöver alla andra personer, kompis.
Vi är alla ensamma.
Det är så vi börjar och slutar.
Och det är det naturliga tillståndet för alla punkter däremellan.
Var du född så eländig? Eller måste man jobba på det?
Du vet, när jag var fyra, sa min mamma till mig att klättra upp ett träd.
Hon fick mig att klättra tills jag var för rädd för att klättra högre.
Då sa hon till mig att hoppa ner i hennes armar.
"Oroa dig inte," sa hon. "Jag är din mamma. Jag är här för dig. Jag ska fånga dig."
Så jag hoppade.
Och hon flyttade sig ur vägen.
Vad?
Förlåt. Sade du att din mamma gjorde det här för dig?
Träffade marken.
Bröt den här armen. Krossade den vristen.
Och hon stod över mig, och hon sa: "Nu har du lärt dig.
"Du kan aldrig lita på någon i det här livet."
Det är stört.
Bästa som hon någonsin gjorde för mig.
Jag älskade min mamma.
Ja, hon låter jättebra.
Din mamma hade fel.
Vi är starkare tillsammans.
Jag ser att din kompis slocknat. Det är trevligt att se honom tyst.
Ja.
Han kan sova var som helst. Berömd för det.
Hur många steg finns det i rallyt?
Den här gången? 209 terränger, 94 planeter.
Vi startar loppet med ingenting och byter oss upp.
Är det värt det?
För att försäkra mig om min familjs säkerhet? Ja.
Albar rengörs systematiskt.
Hälften av min familj gömmer sig.
De andra är på språng.
Detta är min enda chans att föra oss tillbaka tillsammans.
Så du lämnade din familj för att göra detta?
Jag lämnade min familj för att försöka rädda min familj.
De berättade det för mig.
Om jag vinner, hittar jag dem.
Räddar dem.
Om de lever för att räddas.
Och vad som än händer här,
är det en bättre chans än vad jag har där hemma.
Du får mig att sakna min familj.
Det är en ordentlig prestation.
Med tanke på att min pappa gör mig galen,
och min syster försöker att få mig att flytta ut så att hon kan få mitt sovrum.
Och jag träffade dem igår.
Ta aldrig dem för givet.
Åh, du ser helt krossad ut.
Ni borde alla vila. Jag väcker er när vi kommer dit.
Ryan.
Ryan. Vakna.
Jag är vaken. Jag är vaken.
Är vi hemma
Nej. Dags att gå ut ur skeppet. Kom igen.
Har du sett dig själv, Epzo?
Jag skulle säga att du älskar den cigarren mer än du har älskat någon person.
Har du någon aning om hur sällsynta och dyra dessa är?
Tar en halv Althusisk livstid för att göra bara en av dessa.
För att göra dem, rulla dem,
åldra dem, och sen, och det här är den bästa biten,
de gör dem självtändande.
Bara ett klick av fingret
och den tänds själv.
Vill du ha en sniff?
Det närmaste du någonsin kommer till seger.
Det är dåligt för din hälsa.
-Stor uppsättning av ruiner. -Undra vem de byggdes för.
Varför bryr du dig ens?
Var är dem människorna nu?
Och varför är det så få tecken på liv? Vad hände med alla?
Adjö.
Lycka till.
Du är redan vilse, Angstrom.
Vi låter dem bara gå, ska vi?
Hur vet vi vad vi ska göra? Vart ska man åka?
Först måste vi göra det genom dessa ruiner på ett säkert sätt.
Eftersom dessa avläsningar är överallt och jag vet inte varför.
Dem solarna börjar falla.
De rör sig mycket snabbare än jag insåg.
Tja, tillbaka i tältet som blockerar Ilin, "Res inte på natten."
Vi måste gå. Snabb.
De var inte där när vi kom in.
Var kom dem ifrån?
Jag vet inte.
Åh, herregud! Doktor!
Så mycket för inga livsformer på denna planet.
De lever inte. De är robotvakter.
Varför skulle du behöva robotvakter på en övergiven planet?
Goda nyheter är att de inte är fullt aktiva.
Så vad vi alla behöver göra är väldigt långsamt, helt otrevligt,
tillbaka ut härifrån.
De har blivit aktiverade. Spring!
Gå, gå, allihopa. Kom igen.
Spring inte rakt. De förutspår din väg.
Spring! In hit.
Bra gjort, allihopa. Trevligt språng.
Okej. Kom igen.
Vad har vi här?
Har du något där, Doktor?
Information. Det är dåligt.
De är SniperBots.
Vi gick bara in i mitten av skytteområdet.
Allt inom omkretsen är målutövning.
Vilket skulle förklara alla mål här.
Och titta på den negativa sidan,
de är mänskligt formade mål.
Om det är så, är det dags att sluta leka.
-Vad gör du? -Slå tillbaka.
Nej. Vapen, använder aldrig dem.
-De skjuter på oss. -Jag vet.
De kommer att döda oss med sina vapen.
Han har en poäng, Dok.
-Lägg ner pistolen, Ryan. -Vad är din bättre idé?
-Tänk på dem. -Du kan inte lura kulor.
-Jag har gjort det hela mitt liv. -Oj. Förlåt.
Call of Duty, mannen. Jag har tränat för detta.
Vem är näst på tur?
Titta, det är vad jag pratar om. Så här hanterar man saker.
Tar ut utomjordingarna!
Nej. Nej. Var är omladdaren?
Var är omladdaren? Var är omladdaren?
-Gjorde det värre? -Bara lite, ja.
Förstår ni nu varför jag inte gillar vapen?
-Fortsätt inte med det. -Jag ska fortsätta med det. Mycket.
De är här.
Ta skydd. Bakom pelarna.
Du vet att vi är helt omgivna.
-Japp. -Med ingen väg ut alls.
Här är en lektion. Svaret var på golvet.
Du nådde bara efter fel sak.
Vad pratar du om?
Det bästa med robotar är
att de är mäktiga. Bokstavligen packad med kraft.
Super-drivna.
Okej, nu det var imponerande.
Tack. Mitt mål är att tillfredställa.
Vad gjorde du precis?
Elektromagnetisk puls.
Stekte deras system i grunden.
Jag tror att vi har cirka fem minuter innan de startar om och återställer.
Förstått? Hjärnan slår kulor.
Kom igen.
Epzo. Är det du?
Herregud! Vad hände?
-Behöver du hjälp? -Inte från dig.
Låt oss pröva här igenom.
Vad hände precis?
Varför bryr du dig? Du bryr dig inte om någonting.
-Åh, spårare. Tack. -Hur gjorde du det ens?
Nämnde jag det inte? Jag är väldigt smart.
Tack.
Du är mycket välkommen.
Fantastiskt vad man kan lära av en SniperBot.
Som vart deras kontrollkommandon härrör från.
Kartor, också.
Vilket leder oss...
hit.
Jag vill ha svar om denna planet och jag tror att de är där nere.
Är du säker på det?
Nej, kom igen.
Varför är det alltid stegar?
Ser du? Sekundär levnadsvana nu.
Nej, inte direkt.
Tack för att du väntar.
Alltid.
Dessa tunnlar går under hälften av planeten.
Tänk på tekniken,
civilisationen som krävdes för att bygga allt detta.
Fråga er själva vart dem är då?
Hur är skadan?
Det är smärtsamt.
Jag hoppas det har fått dig att fundera på hela din filosofi.
Nej.
Doktor.
Brännmärken längs väggarna.
Inte precis uppmuntrande, är det?
-Nej. -Ändå, bästa fötterna framåt.
Stor låst dörr. Jag älskar en stor låst dörr.
Olycksbådande.
Vad hände här?
Det finns ett annat rum bredvid.
-Vi tar en titt? -Ja.
Jag vill inte vara här.
Vi är borta från vägen. Vi måste gå vidare.
Du gick in i ruinerna utan att veta vad som var där.
Vill du fortsätta utan att veta varför det är illa att resa på natten?
Vad som hänt här är i det förflutna.
Vad spelar det för dig?
Detta var en levande planet en gång.
Med ett ekosystem, organiskt liv och en befolkning.
Det var en katastrofal händelse här.
Och så svårt som det är för er att förstå,
du är inte den enda livsformen i detta universum.
Vissa av oss känner en plikt till andra som kan vara i trubbel.
Så fixa ditt sår, ta en av dina heroiska tupplurar,
och vi väcker dig när vi går, om du har tur.
Bra.
Gör mig nu en tjänst,
ge mig något som äntligen kommer att göra vett av denna planet.
Det är mer som det ska va.
Angstrom, ge mig den kart saken
Om vi synkroniserar det,
visar det oss hela tunnelnätverket.
Din vän Ilin varnade oss för att inte resa på natten.
Vi kunde använda tunnlarna för att fortsätta gå medans det är mörkt,
undvika vad som finns på ytan.
Det är bättre än så, titta.
Där är Spökmonumentets plats.
Detta nätverk kan hjälpa oss att skära diagonalt genom rutten.
Därefter omge det mesta av bergsterrängen.
Vi kunde täcka avståndet på halva tiden.
Tja, om du går nu,
kan du komma dit före Törnrosa.
Du kan vinna.
Vad var det?
Det finns något där borta.
Ryan, har du sett det här? Övervakningsmaterial.
Titta, de hittade luckan.
Inskriptioner på golvet.
Vad är det? Något slags grottmålning?
Nästan.
Lämnat av folket som arbetade här.
Kan du läsa det? Vad står det?
"Vi är forskare,
bortfördes, torterades och tvingades att arbeta,
medans våra familjer hålls gisslan.
Vi är tvungna att hitta nya sätt att förstöra.
Gift,
vapen, varelser.
Vi gav dem våra sinnen,
och de gjorde oss till skapare av döden.
Den här planeten har blivit kvar och oskärpa från vårt arbete.
Atmosfären och vattnet är giftigt.
Dödande maskiner och varelser är i varje hörn.
"Vi hade inget annat val än att lyda...
…Stenzan.
Vi försöker förstöra allt vårt arbete
innan de använder det mot andra."
Det finns två ord under det.
"De kommer."
Så slutar det.
Stenzan?
Det var det vi stoppade i Sheffield, eller hur?
Du känner också till Stenzan?
Min fru dog på grund av dem.
Min, också.
Jag är ledsen.
De tog vår planet.
Skickade oss för att gömma sig. Rensade miljoner av oss.
Epzo!
Åh, herregud.
Ingenting funkar på den.
Dok, vi har sett dem förut.
Liksom över hela världen, som om de låg vilande.
Ligger vilande till kvällen. Över hela planeten.
För att rensa upp de sårade.
Doktor, jag har hittat dig. SniperBots är på väg ner efter oss!
Vi måste komma ut härifrån. Alla gå snabbt!
Varför har vi stannat?
Lyssna...
De har stängt av livsstödssystemen, som berövar oss av luft.
En man kan verkligen ta emot dessa robotar.
Vi måste komma ut ur tunnlarna.
Det är natt.
Denna utgångsstege tar oss upp och ut till ytan.
Vad är där uppe?
Acetylenfält.
Acetylen? Som gasen?
Det låter inte bra. Vi får slut på luft och alternativ.
Så låt oss gå upp.
Du okej?
Det är inte min favorit sak.
Klätterstegar under tryck.
Kan jag bara säga? Du är fantastisk.
Är jag?
Tänk på vad du har gått igenom för att vara här.
Och du går fortfarande. Jag är riktigt imponerad.
Tack.
Om det hjälper, fokusera på faktumet om acetylen när du klättrar.
Täckde du det i NVQ?
Jag tror jag kanske har gjort det, ja.
Måste vara snabb nu, Ryan. Förlåt.
Det är någon lukt.
-Vad är det, vitlök? -Vänta. Allihopa stanna.
Titta. Det är som om marken rör sig.
Äntligen, en stor ¨festmåltid av liv...
Ingen rör sig.
Låt dem inte röra er, de kommer att pressa livet ut ur er.
Ja, pressa livet ur er alla.
Samtalet är för att avleda dig.
Således utformades de i det laboratoriet.
Du kan inte rädda dem. Vi lukar din rädsla också.
Den starkaste av alla.
Vill du ha rädsla? Jag har ett dussin livstider värt.
Ett dussin liv? Vi tar dig först.
Minns du några fakta, Ryan?
När vi klättrade?
Det är lättare än luft?
Ja. Det luktar som vitlök och lättare än luft. Det är rätt.
Och en annan sak om det.
Men vi måste alla gräva djupt för det, eller hur?
Vad pratar du om? Vad gör du?
Håll käft och gräv, Epzo.
Du leder men du är rädd för dig själv och för andra.
Ja, men. Vem är inte det?
Rädd för din egen nyhet.
Vi ser djupare, men, längre tillbaka.
Det tidlösa barnet.
Vad sa du precis?
Hon vet inte.
Vad pratar du om?
Vad kan du se?
Vi ser vad som är dolt, även från dig själv.
Den utstötte övergiven och okänd.
Försvinn ur mitt huvud.
Nu krossar vi dessa rädslor från er.
Njut av din fest. Vad det än är.
Vet du vad vissa tycker om efter en fest?
-Graham. -Va?
Inte jag. Vissa människor.
Gör det.
Åh, ja. En fin cigarr.
Ner!
Tredje faktum,
tänder mycket lätt.
Gamle gode acetylen.
Förstår du? Lagarbete.
Nu, rör på dig. Kom igen.
Vi måste vara nära nu.
Säg att vi är nära.
Där. Din mållinje.
Vi gjorde det.
Men var är ditt skepp? Var är Spökmonumentet?
Den är inte här.
Jag förstår inte.
Den borde vara här.
Vi gjorde allt detta för ingenting.
Så du kom hit.
Och nu ska jag hävda mitt pris.
Vad? Ditt pris?
Jag räddade ditt liv. Du skulle vara död utan mig.
Och om jag tävlade med dig nu till det tältet, skulle du vara damm.
Du är ett vrak, Epzo.
Vem hade cigarren, va?
Mig. Det var min.
-Cigarren räddade oss alla. -Allvarligt?
Tror inte ens att jag kommer att förlora mot dig nu.
Kan jag göra ett förslag?
-Dött lopp. -Gemensamt först.
Dubbelvinnare.
Med vittnen.
Vad? Nej.
Det har aldrig varit en gemensam vinnare av Rallyt.
-Det hände nu. -Nej.
Jag kommer att deklarera sista tävlingen ogiltig.
Ilin, du har gjort detta till ett levande helvete för oss.
Jag lovar dig att vad som än händer, kommer jag att komma ifrån denna planet.
Och om vi inte får vad vi båda kämpade för,
Jag ska jaga dig,
och se till att vilken tid du än har kvar
är både kortlivad och upprörande.
Förstår vi varandra?
Nu,
erkänn dina lika vinnare.
Betala priset eller betala priset.
Jag är hedrad att förklara en unik gemensam seger.
En jämn delning.
Nu, ta oss av den här stenen.
Bra.
-Och dem. -Nej.
Nej!
De är borta?
Vi har fastnat här, har vi?
Förlåt.
Jag svek er.
Jag lovade er och jag svek er.
Vi kan vänta, kan vi inte?
Ja. Vi har varandra.
Nej, vi är döda inom en rotation.
Vem säger det? Vi har kommit så långt, har vi inte?
Vem säger att vi ger upp? Någon av oss?
Verkligen? Även du, Dok?
Nej, kom igen, vi har inte det, är vi?
-Näpp. -Nej.
Kan du höra det ljudet?
Kom igen, snälla.
Ge oss det här.
Det är okej. Det är jag.
Stabilisera.
Kom till pappa.
Jag menar mamma.
Jag menar, jag behöver dig verkligen just nu.
Mitt vackra Spökmonument.
Hejsan. Jag har saknat dig.
Du har snyggat till dig själv!
Mycket fint.
Jag har tappat bort min nyckel.
Förlåt.
Men det är en gammal polishytt.
Ungefär. Inte riktigt.
Du förväntar oss att alla ska passa inuti det?
-Japp. -På samma gång?
-Vill ni prova? -Okej.
Varningens ord. Jag lämnade det i lite av en röra.
Du har renoverat.
Jag gillar det verkligen.
Detta är min TARDIS.
Wow.
Ja.
Det var en polishytt.
Det är fortfarande det på utsidan.
Hur passar alla dessa saker i en polishytt?
Dimensionell ingenjörsvetenskap.
-Man kan inte konstruera dimensioner. -Du kanske inte kan.
-Kan jag trycka på någon av... -Nej
Det är ett rymdskepp?
Och ett tidsskepp.
-Nä. -Allvarligt.
Detta är väldigt... häftigt.
Jag trodde kanske att ni inte trodde på att jag skulle få er hem.
Jag trodde att du inte trodde på dig själv en sekund där.
Vem jag? Nej, tvivlade aldrig.
Vet inte vad du menar.
Hem då?
Kan du få oss dit? Verkligen?
Börja med att tro.
1955, Montgomery, Alabama.
Parks, Rosa Parks.
Aldrig!
Om hon kan leva här hela sitt liv,
ett par timmar kommer inte att döda mig.